Денят на моето раждане останал в паметта на всички испанци.
И не защото аз съм дошъл на този свят,
а защото докато майка ми раждала...
Испанци...
Франко...
Умрял е. Умрял е.
Как така е умрял?
Франко.
Франко е умрял.
А синът ми?
Синът Ви е добре.
Подобно съвпадение било изтълкувано
по диаметрално различен начин от моите родители.
За майка ми, упорита оптимистка, било прекрасен знак -
синът й откривал една нова епоха и бил роден с късмет.
За баща ми, вироглав песимист - аз съм се родил в лош момент.
При потвърждаването на новината никой не знаел какво прави и
ако не бил той...
Тази първа представа за света... наопаки
ме беляза.
Все се боях когато краката ми не бяха стъпили здраво на земята.
А те не бяха.
Разтежението, което причинил баща ми след моето раждане
оставило единия ми крак малко по-дълъг от другия.
Това не се забелязваше, но майка ми искаше за сина си най-добрия травматолог в града,
който постигна ефекта... Травматизира ме.
Никога не го заинтересува моя крак за разлика от тези на мама.
Тук, в Ню Йорк, се потвърди най-лошата новина.
Пет изстрела причинени от умопомрачен фанатик са отнели живота на Джон.
Отзвукът е впечатляващ...
Емилио...
Тихо. Току-що казаха, че са убили Джон Ленън.
Да, но чуй ме!
Джон Ленън?! Идолът на нашата младост!
Не си ли даваш сметка?!
Свърши една епоха.
Както и нашия брак. Напускам те.
Така че през 1981 докато светът се сбогуваше с Джон Ленън
майка ми се сбогуваше с мен завинаги.
Трябва да си доволен, сине.
Ти ми донесе късмет, благодарение на теб срещнах мъжа на живота си.
А татко?
Татко е голям и може да се оправя.
Но това разби татко.
Чувстваше, че е загубил всичко - младостта, жена си...
Всичко с изключение на работата си.
Последното убежище.
Не съм ли ви казал?
Баща ми беше синоптик.
Неговите прецизни прогнози бяха 100% точни.
Така че през Страстната седмица се предвижда хубаво време на целия полуостров.
И съм толкова сигурен, че ще можете да се насладите на слънцето и плажа,
че ако времето е лошо ще си обръсна глава.
Времето също се обърна срещу него.
Беше като Самсон -
с косата загуби силата и малкото ентусиазъм към живота,
който му беше останал.
С един баща - хронично депресиран и майка - маниачка, която ме изостави
на 6 години се убедих много рано, че реалността е хаос.
Тогава реших да посветя остатъка от живота си да го преборя.
Това съм аз - 24 години, 7 месеца, 14 дни и 4 часа по-късно.
СПЕРМА Една история за любов
Всеки ден отивах на време на работа.
С колелото, за да се боря със заседналия живот.
Мускулите ми, вътрешностите ми, мозъка и сърцето ми работеха като часовник.
Добре ли си?
Да, мисля, че да.
Извинявай.
Вината беше моя.
Да ти помогна ли?
Не, вече се оправих. Благодаря.
Боже мой! Появяваш се 5 минути по-късно.
Всъщност са дванайсет и половина.
Колко си прецизен! Свикнала съм винаги да си точен.
Първи цикъл на оплождане инвитро - изваждане на яйцеклетки. На 24 години.
Много добре. Момичето е младо.
- Да. - Как изглежда?
Много е хубава. Казва се Ариадна и е чаровница.
Привлекателна и красива. Има две очи като две слънца.
Да започваме.
Готово.
Я да видим...
Перфектно.
Приключихме.
Много добре. Видя ли колко лесно беше?
Прекрасно.
Всичко мина отлично.
В-в-в...
Вашите яйцеклетки...
са прекрасни.
Извинете. Може ли да вляза?
Може ли да видя какво правите с моите яйцеклетки?
Много се надявам.
Искаш да знаеш за теста ли?
Виж! Тази вече е готова, за да бъде оплодена.
Зашеметяващо е.
Харесва ли ти?
Има нещо още по-хубаво.
Ето тук е. Това е сперма XZ 322.
Не. Не искам да знам.
Не искам да знам името на бащата.
Но ние нямаме имена, а само кодове с цифри и букви.
Няма значение. Него също не искам да го знам.
За мен бащата не трябва да съществува.
Трябва да бъде абсолютно анонимен.
Разбира се.
Представи си после ако детето пита...
Какво ще му кажеш?! Баща ти беше В 44.
Много по-добре да не знаеш нищо.
Разреши ми.
Сега... Тук са сперматозоидите.
Готово.
Ще чакаме да си свършат работата.
Как само се движат!
Сякаш танцуват.
Трябва да ги върнем в инкубатора.
Да се надяваме, че във всяка яйцеклетка ще проникне сперматозоид.
Тогава ще имаме оплодени яйцеклетки, т. е. ембриони.
От тях ще изберем най-добрите, за да...
За да... за да...
За да ти ги имплантираме.
Фантастично е.
Прилича на магия.
Да, прилича на магия, но...
Същността на любовта?
И как изглежда ембрионът?
Сигурно е невероятен.
Той е като един...
Ами като един ембрион!
Татко!
Ох, слава Богу! Мислех, че съм го загубил.
Остави го там.
Тази стая е отвратителна.
Как така отвратителна? На мен ми изглежда много добре.
Слушай! Вече изяде 4 яйца тази седмица.
Нито твоя дроб, нито холестеролът ти могат да си го позволят.
Ще ти го каза веднъж и няма да го повторя никога повече.
Не ми харесва да ми броят яйцата. Ясно?
Гледай, гледай!
Не разбирам как можеш да си прекарваш дните, гледайки филми за катастрофи.
Ужасно е.
Да бе! А ти, произвеждаш деца като че са коли.
Не е същото. Това е прогрес.
Катастрофата и прогресът са двете страни на една и съща монета.
Денят, в който изобретяват лодката изобретяват и корабокрушението.
Виж каква магия!
Цялата църква хвръкна във въздуха.
Добре де! Смени канала!
И защо?
Как така защо?! Искаш да ми кажеш нещо.
Ти никога не идваш просто така да гледаш телевизия с мен.
Ама че си глупчо!
Ами... Запознах се с едно момиче.
Пациентка е в клиниката. Приготвям й ембрион, който да й имплантирам.
Харесва ли ти?
Да. Има добра перспектива. Клетките се делят чудесно.
За момичето питам.
Питам за момичето, а не за яйцеклетките.
Ами да... Тя е перфектна.
Хич не те виждам, сине.
Ето ти катастрофа.
Защо? Защото харесвам едно момиче?
- Предполага се, че любовта е... - Най-лошата катастрофа!
Знаеш ли по какво жената прилича на ураган?
Идва влажна и топла, а когато си тръгва те оставя без къща и кола.
Не ти ли хареса?
Татко, не знам защо ти разказвам въобще.
Защото си уплашен.
И защото знаеш, че аз имам опит.
Внимавай, сине! Ще стъпиш в...
Ай, стига моля те.
Когато се случи така, препоръчвам едно и също на всичките си пациентки:
Разходи се, купи си нещо, поглези се.
Също така един шиацу масаж ще ти се отрази невероятно.
И преди всичко - няма да плачеш, нали?
Извинявай.
Успокой се.
Какво се е случило?
Загубила съм ги, Серафин. Няма ги.
- Кои? Кои ги няма? - Ембрионите.
Онези, които сложи вътре и които казваше, че са перфектни.
Не знам. Сигурно не ставам за майка.
Това са глупости.
Хайде, ела. Седни!
Това, което ти се е случило е нормално.
Почти никоя жена не забременява от първия път.
Да.
Но аз нямам много пари.
Не знам дали да не се откажа.
Не си го и помисляй!
С два опита - 60% от жените постигат успех.
Ами ако съм от 40%, които не успяват? Тогава какво?
Науката не е никаква наука...
Не би трябвало да ти казвам това, но...
В твоя случай, имам предчувствието, че ще сполучим.
- Имаш това предчувствие? - Да.
- Наистина? - Да.
Ти си прелест.
- И освен това ме убеди. - Чудесно.
Тогава, сега ни трябва първокласна сперма.
И ти обещавам, че ще я имаш.
Отново сперма XZ 2000 В?
Тази сперма оплоди вече... 4 жени.
Какво искате? Да напълните света с XZ?!
Не.
Слушай! Не, чуй ме ти!
Тази пациентка е много, много специална.
Иска силни сперматозоиди.
Ако ме разбираш...
Това е катастрофа!
Ама какво му става?
Това са най-бавните и лениви сперматозоиди, които съм виждал през живота си.
Щом казваш...
А останалите?
Ужасно.
Виж! Тази е... Накратко - ужасна.
Номер 4 направо е отвратителна.
А тази последна проба, която изпратиха... Ами...
Сякаш е от някакъв 90-годишен смъртник.
Тогава имаме проблем, защото Ариадна е вече в операционната.
И какво искаш да направя аз?
Да приложим метода за спешни случаи.
При сериозни проблеми трябват екстремни технически решения.
Онче, бонче, счупено пиронче,
риба, щука махай се от тука!
Ето! Нека бъде тази. Става ли?
Извинете.
Хайде, че ще свърши ефекта на упойката.
- Дайте още малко! - Вече съм готов.
Има ли ти нещо?
- Не, не. Добре съм. - Сигурен ли си?
Добре де! Малко съм замаян.
Ама чакай...
Серафин, какво правиш?
Това беше една доза, бе красавец!
Това е кислородът!
Учудвам се, че си още на крака.
Глория, ела да ми помогнеш!
Трябва да приключим с това най-после.
Не, не. Добре съм.
Серафин... Серафин...
Ето. Готово.
Сега да продължим с това...
Пипета...
Не.
Това не се случва.
Какво да правя?
Какво можех да направя?!
Имах само две възможности -
да допусна това оплождане да се провали
или...
Ама...
Какво имаше тук, че паднах?
Серафин...
Бременна съм.
Бременна! Бременна! Бременна!
Добре. Добре.
Но спри да скачаш!
Не е полезно, нали?
Да. Имаш право.
Но съм толкова доволна...
Серафин...
Това дете, което нося тук ти дължи толкова...
Ти вложи толкова от себе си...
Не, не...
Да!
Всичките ти познания и техника...
Единственото, за което съжалявам е, че няма да се видим повече.
Ами да...
Няма да се видим повече.
Обаче когато се роди детето ще го доведа, за да го видиш.
И ще оставя снимка за вашето табло.
Става ли?
Пази се!
Пази се много!
Чао.
Отиваше си и носеше в себе си нещо мое.
Едно мъничко същество, микроскопично,
смешно дори...
Но то беше кръв от моята кръв
и гени от моите гени.
Измежду всички животни, императорският пингвин, без съмнение,
заслужава званието "перфектен баща".
Именно мъжките на този вид
отглеждат своите малки
по време на дългите антарктически месеци.
Издържат температури от 70 градуса по Целзий под нулата
и изгубват до половината от телесната си маса,
за да дадат топлина и храна на малките си пиленца,
които не биха могли да оцелеят
без любящите грижи на татко-пингвин.
Какво би могло да бъде по-красиво в природата
от любовта на един баща към детето му?
Татко?
Хей! Каква е тази физиономия?
Да не си белил лук?
Луд ли си?
- Ама какво правиш? - Татко...
Серафин! Серафин!
Лигавиш ме. Престани, Серафин!
Лигавиш ме!
Нека да остана. Имам нужда.
Имаш нужда от какво?
Да почувствам какво е бащина любов.
Има една малка подробност:
ти си прекалено голям, а аз съм прекалено стар, за да слушам...
Слушай, слушай!
Разкажи ми неща от детството ми!
И какво искаш да ти разкажа, Серафин?
Ами... Когато мама си тръгна ти се грижеше много за мен.
Сигурно е било хубаво - баща и син сплотени...
Не, никак не беше хубаво.
По-скоро депресиращо.
Аз бях разбит на пух и прах.
А ти беше едно дете...
доста странно.
Добре де. Но поне си си играл с мен, нали?
Е, играл...?
На теб ти харесваше да си играеш сам,
а освен това нямаше и приятели.
И аз трябваше да съм дракона, принцесата, крадеца, пирата,
а освен това трябваше да се оправям и с документите по развода.
Все неща, за които дълбоко се разкайвам.
Ето! Казвам ти го сега.
И ако...
И ако един син остане без баща си?
Това сигурно е ужасна травма.
Е, не. Не.
Зависи.
Зависи от какво?
Зависи от бащата, зависи от сина, зависи от възрастта...
На нашата възраст би било фатално.
Ужасно. Казвам ти.
У-Ж-А-С-Н-О.
Хайде сега, махай се и ме остави на спокойствие!
Излишно е да преследваме нещо, което упорито ни се изплъзва.
Ариадна искаше син от непознат,
и аз реших да стана именно такъв - непознат.
Но случайността - капризна и неконтролируема,
ми играеше мръсни номера.
Същата сутрин, Диегито Салватерна, едно дете на 10 години,
което имаше слабост към шоколадовия корнфлейкс,
бутна цяла редица с кутии преди да вземе тази,
която беше най-близо до левия му крак.
Оказа се, че в кутията с корнфлейкс имаше подарък -
два билета за цирка.
Воден от ентусиазъм, Диегито веднага изяде всичкия корнфлейкс.
Превъзмогвайки коремните си болки,
Диегито покани на цирк Инесита -
момичето, с което делеше един чин и,
което имаше толкова къса поличка, че му позволяваше да почувства
нейните зачервени бедра, заради които на Диегито Салватера му
прималяваше по същия начин като от корнфлейкса.
Инесита точно щеше да каже "Да" когато Диегито Салватера
почувства напън и повърна върху поличката на момичето,
което уплашено реши, че е прекалено младо, за да си има гадже.
Дълбоко наранен от отказа на Инесита,
Диегито Салватера обърна взор към доня Марина - учителката по математика,
на която подаде своите билети заедно с едно ужасно упражнение,
очаквайки, че подаръка ще помогне за по-висока оценка.
Усети някаква слабост в краката, която отдаде на умората и
реши да изпие едно кафе с мляко в едно кафене, което й беше по пътя и,
в което никога преди не беше влизала.
Подаръкът на Диегито не го отърва от скъсване,
но учителката реши да ги запази и да покани на цирк
старата си майка, която винаги е харесвала клоуните и слоновете.
Учителката точно щеше да се обади на майка си,
когато усети, че й дойде - което всъщност и обясняваше слабостта в краката.
Тръгна си тичайки към аптеката за превръзки с крилца,
забравяйки билетите на масата до чашата кафе с мляко.
И така, ето ме и мен - опитващ се да намеря смисъла на живота
с билети за цирк в ръка.
Беше тя. Ариадна.
Висеше надолу с главата като прилеп.
И то с моето дете в корема си!
Колко безсъвестно!
Въобще не мислеше за риска, който застрашаваше моето дете,
висящо в пространството.
Къде съм? Мъртъв ли съм?
Припаднал си.
Да, да.
Оставете ни сами. Той вече е добре.
Това се казва изненада.
Припада един зрител и се оказва, че това си ти.
Мен ли дойде да видиш?
Не. Не точно.
Всъщност беше чиста случайност.
Така ли?
Ами знаеш ли, че аз бях убедена, че ще се срещнем отново?
Колко жалко, че пропусна края на номера ми.
Това е най-хубавото.
Хубаво?!
Извинявай, но...
На мен всичко това ми прилича на филм на ужасите.
И освен всичко друго, си играеш с живота на това същество,
което носиш в себе си и, което аз ти направих.
Което ти направихме... Така де...
Заплодихме те и всичко останало...
Вече знаеш колко е трудно да забременееш и не вярвам
сега да искаш да го провалиш.
Ти никога не си сънувал, че летиш, нали?
Неее.
Да, да. Чудесно е.
Чувствам същото на трапеца.
Колко хубаво!
Дори и не мисля, че си играя с гравитацията.
Спри! Спри!
Спри понеже...
Не ти ли хареса?
Ами, не... Не става въпрос дали ми харесва или не.
А за какво става въпрос?
За това, че човека не е пригоден да лети.
Краката му са стъпили на земята.
Здрасти, Игнатос!
Виждаш ли? Това е едно изключение, което потвърждава правилото.
Ако да се отдели от земята щеше да е полезно за вида,
то тогава нямаше да има криле.
Обаче не е така.
Изобретили сме самолетите.
Щом го спомена...
Обърни внимание колко малко деца имат стюардесите!
И знаеш ли защо?
Защото...
височините са извънредно опасни за нормалното развитие на бременността.
Жените в планината и, разбира се, астронавтките, имат същия проблем.
- Ще останете ли на вечеря? - Друг път.
Серафин!
Вече стигнахме. Тук живея.
Благодаря, че ме изпрати.
Ще се видим ли отново?
Разбира се.
Скоро.
А утре? Добре ли е?
Може да мина да те взема.
Добре.
Ще те чакам следобед.
В 8:45?
Даже да е 8:48 не е страшно.
Здрасти, куче!
Махай се!
Знам, че видът ми е плачевен, Ариадна,
но що се отнася до моите чувства и намерения,
а те бяха да те зарадвам,
пък и имах такова желание да те видя, че ти донесох...
Много са хубави, но аз не съм Ариадна.
Какво?!
Аз съм Пенелопе. Нейната близначка.
Заповядай!
Невероятно е. Съвсем сте еднакви.
Не знаех, че Ариадна има сестра.
Ще се качиш ли при нея? Чака те.
Пътят към сърцето на Ариадна беше като тези стълби.
Трябваше да напредвам стъпало по стъпало.
Най-важното беше да не избързвам.
Забранено беше да се хвърля в обятията й и да закрещя,
че не мога да живея без нея и сина ми.
При тази първа среща щях да се огранича с това
да й дам цветята и да поддържам неформален разговор.
Ти си... прекрасна...
Чакай! Чакай! Чакай!
Не можем да го направим така. Лудо е.
Как така да е лудо, Серафин?
Ами...
Предварителната игра е много важна.
Разреши ми!
И колко време продължава предварителната игра?
Това зависи от различните субекти.
Половин час?
Добре. Ако искаш, с твое разрешение, ще започна да стимулирам...
зърната.
Това понякога ускорява процеса.
Спри, моля те...
Моля те.
Какво става?
Превъзбуждам ли те?
Да мина на друга зона?
Мини, мини!
Пъпчето ти е толкова хубаво, stripitoso, толкова... толкова...
Но ти си бременна!
Да. И какво?
Не знам дали смяташ, че е подходящо.
Много подходящо.
Какво е това?
Куче?
Това е Виернес.
Красавец.
И в петък у вас идва куче?
Не. Казва се Виернес (Петък).
Да, ама това е кучето, което ме нападна. Какво прави тук?
Живее в квартала. Ние му даваме да яде.
Виернес! Извинявайте. Избяга ми.
Не го пипай! Не го пипай!
Няма нищо.
Това е Пенелопе. Серафин. Но вие вече се познавате.
Взимам го.
Трябва да ви оставим, нали?
Съгласна съм.
Вече сме сами. Ела!
Чакай! Чакай! Чакай!
Какво означава това с кучето? То не може да живее тук.
Защо?
То е много добро и е само на този свят.
Но е улично куче.
Освен това има рана и може да предаде всякакви ин...
...фекции.
А може да донесе и паразити.
Трябва да се направи нещо.
Не и не.
Татко, татко! Моля те!
Чиба! Чиба! Чиба!
Как така си домъкнал куче тук?!
Не го искам. Да не си се побъркал?
Седни, Виернес!
Sit down! Lie!
Нищо. И на английски дори.
Да, да. Разкарай го веднага!
Не мога, татко. То е наше.
Той е нашето куче.
Да бе! След като не съм ти дал да имаш куче като малък ще си вземеш сега ли?
Татко! Татко! Татко!
Чуй ме! Това е въпрос на живот и смърт.
Трябва де ти кажа нещо.
Бъди убедителен!
Имаш ли нещо здраво под ръка?
Какво?
Татко, моля те!
Може да си скрил нещо яко зад таблата на леглото.
Уиски или ром?
И двете.
Майко мила!
Ясно. Ще се окажеш с кучето в моето легло, бленуващ за любов.
Добре. Аз...
Знам, че по-голямата част от двойките го правят наопаки -
влюбват се и...
се решават на дете.
После правят онова нещо. Пи-пи-пи...
Това е абсолютно същото, само че започнато от края.
Не е толкова страшно, нали?
Дай един гълток!
Значи... Мислиш, че ще се ядоса?
Ами...
Измамил си я, възползвал си се от нея, излъгал си я...
Не.
Не мисля, че ще се ядоса.
Мисля, че няма да ти го прости никога.
Няма да иска да те види никога повече през живота си.
И това е само началото,
защото е много вероятно да отиде в полицията.
Какъв ужас!
Ще си загубиш работата...
Ще изпаднеш в страшна депресия...
Ще стигнеш и до психиатър...
При това ако имаш късмет!
Тогава ще си мълча и ще се правя, че нищо не се случило.
Ще говориш или не... Не мисля, че ще избегнеш катастрофата.
Помисли върху това, че твоята сперма
е първата капка от един голям всепоглъщащ потоп.
Кажи й истината!
Не може да продължава така,
но пък може да стане по-лошо.
Ще умреш заради устата си...
Кажи й истината!
Горкият Серафин!
Недей да лъжеш...
Ще умреш заради устата си...
Кажи й истината!
Спри за мислиш!
Спри да се чувстваш зле!
Спри да се преструваш!
Спри да я гледаш!
Спри да страдаш!
Спри да се оправдаваш!
Кажи й истината!
Аз искам салата от водорасли.
Само салата от водорасли?
Защо не си поръчаш месо или риба?
Така ще приемеш също витамини и протеини.
Защото стомаха ми не е лаборатория, Серафин.
Но добре...
Ще взема суши с риба тон.
Сурова риба?
За сурова риба и дума да не става.
Нека да бъде риба тон,
но много, много добре сготвена.
Същото и за мен.
Така ще избегнем проблемите с бактериите в живата риба.
Не се притеснявайте, господине.
Нашата риба е много прясна. Не рискувате.
Никой не може да гарантира нищо на 100%.
Искаме рибата ни да е много, много сготвена, моля.
Много добре. Значи, добре сготвена риба тон без бактерии.
Да ядеш сурова риба! Искам най-доброто за теб и за детето.
Има още нещо, което искам да ти кажа.
Трябваше да изчакам десерта, но се чувствам така...
така нервен и толкова импулсивен, че не мога да чакам.
Салатата.
Ариадна...
Колко е хубав!
Ами това е... един пръстен.
Мислех си, че...
сега когато детето вече е на път, за мен ще е удоволствие
да му дам името си.
Искаш ли да се омъжиш за мен?
Детето не се нуждае от твоето име, любов моя.
Вече си има имена.
Ами добре.
Аз просто си помислих, че би ти харесало,
че би се почувствала поласкана.
Разбирам, че преди да се запознаем ти искаше да си самотна майка,
но сега когато се обичаме...
Защо да няма баща това същество?
Ами... Всъщност...
Детето не е за мен.
За сестра ми е.
Пенелопе.
Ама какво говориш?! Това да не е майтап?
Бъзикаш ме, нали?
Не. Съвсем не.
Пенелопе винаги е искала деца.
Но какво ми разказваш?!
Преди години претърпя един инцидент. Падна от трапеца.
Затова двете решихме аз да го износя за нея.
Ти си луда. Луда!
Не можеш да ми причиниш това.
Защо не? На мен ми се струва много хубаво.
Сестра ми е щастлива.
Освен това аз съм много млада. В бъдеще, ако пожелая, мога да имам още деца.
Бъдещето... Бъдещето не съществува!
Единственото реално нещо е това дете, което носиш.
Което аз ти...
Не мога да повярвам, че това ми се случва.
Успокой се, Серафин!
Може би трябваше да ти го кажа по-рано, но не си представях, че ще го приемеш така.
Ох, Господи!
Ай, майчице!
Но това не е за вас!
Защо?
Защо е толкова трудно да направляваме посоката на живота си?
Защо сме осъдени да пътуваме неуправляемо с лодка без цел и без рул?
Има ли смисъл да се борим с непредвидимите поврати на съдбата?
Не е ли по-добре да се предадем? Да се примирим? Да напуснем?
Серафин!
Какво става?
Трябва да изкараш това куче от тук преди да напълни къщата с лайна.
Не искам да ставам от леглото, татко!
Отказах се от света.
Не можеш ли да измислиш нещо по-оригинално от това да копираш баща си?
Не те копирам, а следвам примера ти.
Не, господинчо. Моето е различно. Това е морално състояние.
Не знаех, че да се излежаваш е морално състояние.
Така, господинчо... Тъгувай с достойнство. Чуваш ли? - С достойнство.
Лежиш си в стаята и всичко прилича на...
Виж се колко си смешен!
Станал си?!
Ами да. Някой трябва да покаже малко разум в тази къща, нали?
Ще изведа тази гадина преди да ни е подлудила всичките.
Виернес.
Казва се Виернес.
Хич не ме интересува как се казва.
Аз нося отговорност за всичко, което може да му се случи.
Ако кучето се изсере на портала и портиерката се разсърди
няма да ни събират боклука, лайната ни превземат,
и ни изхвърлят от къщи... Тогава какво, а?
Отговорност!
А ако ухапе някого?
И той се оплаче от нас?
И се паникьосам?
Ще умра от инфаркт.
Отговорност!
И да вземеш да станеш от леглото. Мразя да ме имитират.
Дори на йота.
Накъде ме влачиш, за да пикаеш?
Хайде, спри се!
Гледай ти! Не мога да повярвам.
Добре. Сега ще го отведа. Само да се изпикае и тръгвам.
Не, не. Не го казвам заради това.
Просто...
Какво?
Изненадва ме да Ви видя след толкова години.
Как върви?
Не виждаш ли? Бавачка съм на кучето.
Бихте ли желали едно кафенце?
Не, не, но Ви благодаря. Много бързам,
а освен това от толкова време на улицата ми се завива свят.
Ела! Ела, куче! Върви натам!
Кажете ми поне едно нещо преди да си тръгнете:
Какво ще бъде времето днес?
Че какво знам аз?
Няма да се лигавиш. Чу ли?
Само това ми липсваше...
Точно извадих масите и ако падне един пороен дъжд ще бъде направо ужасно.
Наистина ли не знаете?
Вече от цяла вечност не съм синоптик.
Да, но това никога не се забравя. Инстинктът за времето...
Да, да. Като говорим за инстинкт... Какво прави това куче?
Аз мисля, че днес времето ще бъде хубаво, а?
За мен всичко е мрачно.
Мрачно като на буря?
Мрачно, мрачно... Просто мрачно.
Хайде!
Момче!
Прибирай масите!
Сега ли? Та аз тъкмо ги изваждам!?
Браво! Сега вече излизаш, а?
Ами, да.
Непостоянен още от малък!
Слава Богу, че имаш мен.
Ето ги и тях двете.
Как можеше да ми причини това Ариадна?
Да даде детето ми на сестра си като че ли е подарък за рожден ден!?
Не можех да го допусна.
Какво да направя?
Какво можех да направя?!
Щях да я последвам и да я убедя дори това да ми отнемеше часове.
Щях да намеря подходящите думи.
Щях да бъда убедителен, настоятелен, рационален и тактичен.
Глупачка!
Държиш се като глупачка.
Ще се разболееш.
Серафин, не ме обиждай!
Просто не разбирам как можеш да се откажеш от това дете.
Не разбираш ли, че е твое?
Не го ли чувстваш?
Не забелязваш ли повика на кръвта?
Стига бе. Къде ти е майчинския инстинкт?
Не знам. Може и да нямам.
Ама как може да говориш така?
Не искам да имам деца.
Най-малкото, не сега.
Имах илюзии.
Аз имам бащински инстинкт.
Имам огромен бащински инстинкт.
Бях с теб през цялото това време. Придружавах те.
Видях как това дете порасна вътре в теб.
И?
Как така и?
Да не би това дете да не ми дава право?
Не, не ти дава никакво право.
И освен това минаваш всякакви граници.
Това е моят живот, моето тяло, моите решения...
Да видим сега дали си се влюбил в мен или в моя корем!
Да, но ти си ти и корема ти, ти и твоето дете. Не можете да се разделите!
Серафин, ти нещо... Не знам. Обсебен си. Странен си.
Какво става?
К-какво става?
А ти как мислиш?
И к-какво да правим?
Отиваме в болница.
В болница?
Спри такси.
Да спра такси.
П-О-М-О-Щ!
Моля, моля!
Моля Ви, помогнете!
Такси! Спри! Спри!
Спри!
Бързо! В родилното! Без да губите време!
Ето, готово! Не се притеснявай! Успокой се!
Ей, такси!
Ари!
Какво?
Не знам как да ти го кажа... Аз...
Един момент!
Чакайте тук!
Закарайте я в родилната зала.
Обичам те.
Трябват ни данните на бащата.
Да.
Тоест не.
Да или не?
Зависи.
Ами щом зависи, не може да влезете.
Ай, ай, ай, Господи!
Какво Ви става?
Лошо ли Ви е?
Лошо?! По-зле от лошо.
Така ме третираше живота.
Бях далеч в решителния момент когато синът ми се бореше да се роди,
сам-самичък, лишен от сигурността, която присъствието на бащата дава.
Моля Ви! Но защо?
Здравей!
Това беше синът ми.
Едно чудесно дете.
Едно уникално същество във вселената.
Специален...
Неповторим...
Докато останалите бащи се наслаждаваха напълно на своите деца,
аз трябваше да му кажа "Сбогом!".
Не, Серафин! Никога няма да бъдеш баща.
Твой син е, но не е за теб.
Ще бъдеш баща без син.
Ще бъде син без баща.
Късно е. Трябва да си ходите.
Само още малко.
Хайде!
Целият живот е пред Вас, за да бъдете с него.
Трябваше да се скрия на място където никой никога нямаше да ме намери.
Щях да отида където и да е.
Дори на края на света ако беше необходимо.
Дори ако трябваше да стоим между четири стени заключени и погребани.
Синът ми и аз имахме всичко, от което се нуждаехме -
нашата любов.
От ден на ден се учудвах на това доколко синът ми приличаше на мен.
Вършеше си "работите" с точността на прецизен хронометър.
Също като баща си.
Твърде много ако?
Онази стая беше нашето убежище.
Но едно бебе не може да прекара месеци затворено между четири стени.
Децата имат нужда от естествена светлина, за да синтезират витамин D.
В края на краищата какво можеше да ни се случи?
Един баща, който води сина си в парка не е нещо съмнително.
Кой щеше да се заинтересува от нас?
Толкова е сладък!
Чудесно е да видиш как един баща се грижи за бебето си.
Здрасти, Тереса!
Това бебе май...
изглежда гладно.
Не му ли давате да бозае?
Не.
Много е здравословно.
Аз кърмех големия си син докато навърши 3 години.
Как се храни? На моето хич не му харесва биберона.
Защото цицата е по-хубава.
Може би, но пък ни връзва много.
Докато така бащата също може да помогне.
Колко е сладко!
С удоволствие ще Ви дам гърдата си.
Не, не, не.
А жена Ви съгласна ли е?
Жена ми е мъртва.
Горката!
Горкият Вие!
Горкото дете!
При раждането ли умря?
Това е много дълга история.
Тя беше ангел. Сякаш не беше от този свят.
Харесваше й да се смее, да измисля...
Беше акробатка на трапец.
Имам нейна снимка.
Ариадна се казва. Се казваше...
Прекрасна.
Колко много прилича на нея бебето!
Тя ме промени.
До преди да я срещна смятах, че всичко може да се сведе до някаква вероятност.
Тя ме научи, че има неща, които не може да се мерят.
Няма процентна скала, с която да измеря колко я обичах.
Много малко?... 200?... 1000?... Милион?
Загубих я и...
Празнотата, която чувствам е толкова голяма, че...
нищо не може да се измери и никой и нищо не може да я запълни.
Какъв глупак съм бил!
Какъв глупак! По моя вина! По моя вина!...
Моля Ви, Вие нямате вина за нищо.
Аз сложих... спермата си... Сложих спермата си!
Но вие не разбирате.
Естествено, че разбираме, но не това не е убило Ариадна.
Трябва да отида да я видя!
Трябва да отида да говоря с нея.
Чуйте!
Трябва да го приемете. Тя е мъртва.
Нейния гроб. Трябва да отида на гроба й.
Само с един поглед към небето предсказа, че ще вали.
Спаси ми мебелите за градината.
Току що купени.
Чиста случайност!
На кучето обаче му харесва шунката, нали?
Искам да споделя този момент с него.
Благодарение на кучето излязох отново от вкъщи.
Сега ще му извадя една агнешка пържолка.
Да видим как ще го приеме коремчето му.
Много добре.
Аз Ви гледах когато бях малка.
Имахте къдрава коса, нали?
Имах, да.
По-хубав сте сега.
Мъжете с възрастта стават по-привлекателни и по-интересни.
Наистина ли?
Да.
Хей, Виернес!
Извинете ме за момент.
Махай се! Махай се, Виернес!
Здрасти, тате! Как си?
Аз съм.
Вече знам, че си ти.
Какво правиш тук?
Моля те, говори по-тихо. Говори по-тихо!
Първо изчезваш. Сега се появяваш с този... В този странен вид.
Не си направил някоя глупост, нали?
Ама ти нищо ли не знаеш?
Какво?
Не са ли идвали да те търсят от полицията?
Как така от полицията?!
В какво си се забъркал, Серафин?
После ще ти обясня всичко. Сега имам нужда от една услуга.
Почакай!
Това е Просперо-Фернандес. Той ти е внук.
Вземи го!
Ще се грижиш ли за него за малко?
Внимавай с главичката му!
Какво?
Прости! Прости! Прости ми, Ариадна! Умолявам те.
Серафин!
Какво правиш?! Стани!
Само ако ми простиш. Знам, че съм чудовище, тотална свиня, но не мога да живея без теб.
Ела! Хайде! Ставай!
Не е станало кой знае какво.
Как така не е станало кой знае какво?!
Как ще забравиш нещо толкова ужасно като това, което ти причиних?!
Серафин, аз те обичам.
Какво каза?
Че те обичам.
Че много ми липсваше.
Е, не мислех, че...
Не може да бъде...
Не може да бъде толкова лесно.
Замълчи и ме целуни!
Накъде ме водиш?
Към небето.
Не ми се вярва. Струва ми се, че сънувам.
Трябва да ти кажа нещо.
Знаех си. Не си ми простила.
Искаш да си отида и никога повече да не ме виждаш.
Не. Не, любов моя.
Тази, която трябва да си отиде съм аз.
Да си отидеш? Къде?
На турне с цирка. За 6 месеца.
И тръгваме днес следобед.
Днес следобед?
За 6 месеца?
А защо не дойдеш с мен?
Какво?!
Придружи ме на турнето!
Не мисля, че живота в цирка ще ми хареса.
Серафин, ще бъде много хубаво.
Ще пътуваме заедно до страхотни места.
Трябва ли да пътуваме със самолет?
Ще бъдем винаги с влак.
Хайде! Кажи да! Кажи да!
А детето?
Кой ще се грижи за детето?
Майка му.
Пенелопе.
Да, разбира се, майка му. Колко съм глупав!
А! Те вече са тук. Хайде!
Умирам от желание да те запозная с него.
Да се запозная с кого?
Какво е това?
Това е Улисес. Синът на Пенелопе.
Какво се случваше?!
Виж какво личице!
Ако Пенелопе се грижеше за сина си,
то тогава чие беше детето, което бях откраднал?!
Как бях могъл да допусна толкова жалка грешка?
Как беше могъл така шумно да се сгромоляса бащинския ми инстинкт?
Разбира се, не е толкова трудно - две току що родени бебета толкова си приличат...
Върнах се в родилното.
Трябваше да намеря адреса на горките родители
на онова откраднато същество и да им го върна.
Пожарната.
Адреса, който ми даде сестрата беше на паркинга на пожарната.
И ето ме там, чакащ бащата на Просперо на когото трябваше да върна сина му.
Щях да му разкажа някоя опашата лъжа, каквото и да е...
Ако заподозреше, че аз бях откраднал бебето му щеше да ме размаже като червей.
Ето го.
Висок, силен, смел, огромен като замък...
...и негър?!
Бащата на сина ми беше негър?!
Ето го.
Внимавайте с главата!
Колко е хубав!
И колко е голям!
А като си помисля, че не вярвахме да оцелее когато го намерих...
Трябваше да го видите - толкова малък,
гол и захвърлен като някакъв боклук в онзи контейнер.
Направих каквото можах.
Занесох го в болницата и дадох името си.
Тогава, то няма родители.
Страхувам се, че не.
Той наистина е едно много сладко момченце.
Жалко, че не можете да го задържите, защото то сякаш Ви обича.
Няма да дойде.
Странно, нали?
Ще дойде.
Обича те. Няма да те остави да заминеш без него.
Мислиш ли?
Това няма да е първият път когато ще изчезне.
- Мъчно му е, че заминаваш. - Време му е да яде.
Хайде, тръгвай!
Пази се много! И се обаждай или пиши! А най-добре и двете.
Ще ти пратя и пощенски гълъб.
Серафин ще дойде. Сигурна съм.
Хайде, тръгвайте си!
Ще ми помогнеш ли?
Тоалетни
Добре. Ще видиш, че всичко ще се нареди, Просперо (Преуспяващ).
Ти си едно прекрасно бебе.
Веднага ще те намери някоя чудесна жена, която ще ти бъде майка.
Хайде, злато!
Виждаш ли?
Тази как ти се струва? Хубава е, нали?
И сега какво? Не ти се пикае, а?
А бой яде ли ти се?
Ох, тия ужасни деца...
Не. Тази не ни харесва.
Но има други.
Светът е пълен с майки и татковци, които ще се грижат за теб много по-добре от мен.
Аз тръгвам.
Тръгвам, че иначе ще закъснея.
Казвам се Просперо. Търся си родители.
Не ме гледай така! Не ме гледай така!
Това е единственото решение - или ти или тя.
Сбогом!
Синът ми!
Ще те науча да играеш на муш-муш.
Да видиш какъв смях пада като те гъделичкат по коремчето...
Госпожо, госпожо... Това бебе е мое.
Беше изоставено.
Не, изоставено не.
Беше изоставено.
Забравено и то само за 5 минути.
Пуснете количката. Що за баща смятате, че съм?
А сега с кого ще си играя аз?
Скачайки от онзи влак загубих любовта на живота си.
Една абсурдна участ,
за която обаче бях отговорен,
ме превърна в баща.
Реших да го приема завинаги.
СЛЕД ВРЕМЕ
- Ариадна? - Да.
Благодаря, че дойдохте. Аз съм неговия син.
- Как е той? Доста зле. От няколко дни само за теб пита.
През всичките тези години не съм преставал да мисля за теб.
Не говори, Серафин! Не говори!
Трябва да ти кажа нещо.
Аз... Сложих моята сперма.
Беше кошмар, който често сънувах.
Предполагам, че не успявах да забравя Ариадна.
От месеци следях с цялото си внимание турнето на цирк "Серендипити" по света
и й изпращах картичка където е да беше.
Но тъй като тя никога не ми отговори,
един ден трябваше да се откажа.
Разбирах, че Ариадна не искаше да знае нищо за мен.
Точно обратното на моя син - малкия Просперо,
който от ден на ден се нуждаеше все повече от мен.
И аз от него.
Не, тук. Тук!
Новини от последния час.
Тъжно събитие от света на шоу бизнеса:
Пожар с голяма интензивност разруши напълно цирк "Серендипити",
който беше на турне извън страната ни...
Татко!
Слушай! Кое ти се струва по-добре:
да заведа детето в природонаучния музей, където има много хубава изложба,
или в археологическия?
Серафин!
Седни и чуй, но, моля те, не изпадай в истерия!
Какво става?
Да нямаш рак?
Да нямам аз?
Детето ли има рак?
Цирка на Ариадна се е запалил.
Не, не, спокойно. Няма жертви.
Огънят е разрушил цирка, но всички са добре.
Горката. Как ли се чувства?
Сама и толкова далече...
А аз съм тук без да мога да направя нищо.
Можеш! Можеш!
Те всички са тук.
Тази вечер има специално представление за набиране на средства,
за да построят цирка отново.
Какъв ужас! Нямам извинение. Трябва да отида,
но ми трябва някакъв импулс.
Силен тласък.
Задължи ме!
Да. Кажи ми, че...
Кажи ми, че те е срам, че си ми баща.
Че съм страхливец.
Не. Не, не, не. Ти не си страхливец.
Ти си един невероятен егоист.
Искаш съвет, но не слушаш.
Искаш да контролираш всичко, а си неспособен да контролираш теб самия.
Малодушен невротик! На заслужаваш това момиче.
Не отивай!
Свърши се.
Много ти благодаря, татко.
Сега ще отида и ще й разкажа цялата истина.
Какво има?
Не забравяш ли нещо?
Не мога да взема и детето.
Да бе! Ще й разкажеш истината, но без 90%.
Но това беше един момент на паника.
Да тръгваме!
А, какво ще кажеш?
Къде са хората от цирка?
Горе, на терасата.
Извинете. От тук по-нататък няма да минете.
Отивам да видя Ариадна - акробатката на трапец.
Сега не можете да я безпокоите.
Приготвя се за номера си.
Ти ядеш ли кисело мляко?
Разбира се.
Тогава бъди много внимателен, защото имам един приятел,
който е висок колкото теб и киселото мляко му се резорбира преди да стигне до стомаха.
Много си смел. От доста време никой не ми е разказвал толкова лош виц.
Да, да. Лош е.
Моля те, ще ми позволиш ли да видя Ариадна за секунда?
Добре.
Щом е толкова важно... Почакай тук!
Ето това беше новият Серафин.
Един мъж сигурен в себе си, последователен, с чувство за хумор...
и страхлив.
Бягах с опашка между краката
когато съдбата - присмехулник реши да ми сложи последен капан.
Там стояха Пенелопе и Улисес.
Тръгнах към тях, предчувствайки, че се приближава края на одисеята.
Серафин!
Пенелопе...
Това синът ти ли е?
Татко?!
А! Току що каза първата си дума.
Много добре, Просперо. Браво!
Син ли ти е?
Да.
Но след като е на възрастта на Улисес как е възможно?
Дойдох да обясня всичко на Ариадна, но не се престраших.
Така ли? Защо?
Ако й кажа истината ще умра.
Ако ли пък тя не ме убие преди това...
Тогава си е жив късмет, че срещна мен, а не нея.
Пенелопе!
Да?
Ох, извинявай! Не те познах.
Загубих си очилата.
Знаеш ли къде е Ариадна понеже вътре я няма.
Да, грижи се за сина ми. Отидох да му купя обувчици.
Обувчици?
Можеш да започнеш с детето.
Предполагам, че има друга жена и затова заряза Ариадна.
Не.
Ариадна е единствената жена, която съм обичал.
Така ли?
Тогава защо изчезна толкова пъти?
Защо я остави да замине? Защо не...
Добре, добре. Ще ти разкажа.
Но искам да се закълнеш, че няма да го разкажеш на Ариадна.
Добре. Ще се закълна в каквото искаш.
Обаче ми разкажи нещо, моля те.
Всичко започна... наопаки.
В сравнение с това, което трябваше да бъде.
Ариадна!
Побързай! Чакат те.
Здрасти, Серафин!
Но... но... но ти...
Но ти си...
Ариадна.
Не си оставяй очилата на Улисес, че ще ти ги счупи.
Търсих ги навсякъде. Все ми ги сваля.
До скоро!
Ама аз... Аз мислех, че тя си ти.
Ариадна се е престорила на мен?
Като малки го правехме непрекъснато.
Ох, иска ми се да умра.
Не. Не и преди представлението.
Това е законът на цирка.
Много благодаря за това, че сте тук тази вечер.
Циркът не би оцелял без вас.
Аз, днес, също се нуждая от вашето съдействие.
Има ли доброволец?
Който да не се бои?
Някой способен на безумия?
Аз не. Не аз.
Да.
Аплодирайте смелчагата!
Сега ще видиш.
Да не би това да е отмъщението?
Как не! Това е много романтичен номер.
Седни тук...
и ми се довери!
Кой можеше да си представи, че ще се окажа тук с Ариадна, висящ в пространството?
Там беше Пенелопе със сина си, който носеше моите гени и тези на Ариадна
и Просперо, който не ги носи, но е мой син.
След всичко, някой интересува ли се кой е поставил първата капка?
СПЕРМА Една история за любов